Добри Жотев
Пейзаж

chitanka.info

В раздоли глухи чухъл вика.

Тополи притаяват дъх.

Щурци просторите тревожат

със скръбен звън, като насън,

безбрежността преброждат.

Млад лунен сърп, подпъхнал рог

под хълбока на хоризонта,

изгребва пак, изгребва пак

студения, стаен във всичко

неизгребваем мрак.

Извечна скръб! — Необозрима!

Неутешима моя скръб!

Тежиш и в бури, и в покоя!

А как тежиш!… Не е възможно

да бъдеш Само моя!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.